( 4. 

2015. július5. I

Szerzetesek, szerzetesren ek 
Ágnes nővér (Keller Mónika) és aKármelhegyi Boldogságos Szűz Mária Rendje 

A megszentelt élet évét hirdette meg Fe- 
renc pápa a világegyház számára 2014. 
november 30-tói 2016. február 2-ig. En- 
nek kapcsán olyan szerzeteseket szeret- 
nénk megszólítani a Regina Krónikában, 
akiknek volt valamilyen kapcsolatuk a 
Regina Mundi Egyházközséggel, esetleg 
éppen innen indult a hivatásuk. 
Szeretnénk olvasóinknak bemutatni 
az életútjukat, és egyúttal azt a szerze- 
tesrendet is, amelyhez tartoznak. 

1. Hogyan kötődsz (kötődtél) a Regina 
Mundi Egyházközséghez? Részt vettél-e 
gyermekként vagy fiatalként az itteni 
hitéletben? 
Veszprémben születtem, és csalá- 
dommal a Regina Mundi Plébániához 
tartoztunk. Szüleimmel és három test- 
véremmel minden vasárnap oda jár- 
tunk szentmisére. Már gyermekként, 
kamaszként megfogalmazódott ben- 
nem, és hálát adtam a jó Istennek azért, 
hogy mindig jó papokkal ajándékozta 
meg az Egyházközséget. Nagy szeretet- 
tel gondolok vissza Huchthausen Lajos 
bácsira, aki nekem rokonom is, mindig 
szelíd és mosolygós arca Isten szereteté- 
ről tanúskodott. Hittanból az alapokat 
Pápai Lajos atyától sajátíthattam el, akit 

- emlékszem - az egész hittancsoport 
nagyon szeretett. 6 készített fel a bér- 
málásra, és neki köszönhetem, hogy 
hitéletem tudatosabb, elmélyültebb lett. 
Gimnazistaként az ő hatására kezdtem el 
ikertestvéremmel együtt a rorate szent - 
misékre járni adventi hétköznapokon 
iskolakezdés előtt. Bevont bennünket 
a liturgiába, olvastuk a szentleckét, il- 
letve a könyörgéseket a szentmisén. A 
plébániához való kötődésem tovább 
erősödött, amikor megalakult az ifjú- 
sági hittancsapat. Ezt Földi István atya 
indította el, majd Tóth Gyula atya foly- 
tatta. Főiskolásként is minden pénteken 
hazajártam Szombathelyről, hogy részt 
vehessek az összejöveteleken, ahol kér- 
déseinket és a bennünket foglalkoztató 
témákat beszélhettük meg. Igazi jó kö- 
zösség alakult ki, nagyon örültem, hogy 
oda tartozhattam. Második otthonom- 
má vált a plébánia. 
2. Mikor és hogyan kerültél kapcsolat- 
ba először szerzetesrenddeli Legelőször 
melyiket ismerted meg? 
Egészen természetes módon, a plé- 
bániai élet résztvevőjeként ismerked- 
tem meg az Angolkisasszonyokkal, az- 
az mai elnevezéssel a Congregatio Jesu 
nővéreivel. A '90-es években, amikor a 
szerzetesrendek újraindulhattak, ők is 
visszajöttek egykori szolgálati helyük- 
re. Közelebbi kapcsolatba Apollónia 
nővérrel kerültem, hisz a sekrestyében 
nagyon gyakran találkoztunk. Egyal- 
kalommal emlékszem, Földi István atya 
meghívta a hittanórára, hogy beszéljen 
a hivatásáról. Sok megpróbáltatást ki- 
állt derűje igen emlékezetes számomra. 
Ez sugárzott róla mindig, amikor csak 
találkoztunk. 
3. Hogyan született meg benned a 
szerzetesi hivatás? 
Szerzetesi hivatásomhoz szorosan 
kötődik a Regina Mundi - templom. Egy 
alkalommal, amikor ott imádkoztam 
egyedül- negyedikes gimnazista voltam 
-, akkor éreztem szívemben, hogy a [ó 
Isten magának akar lefoglalni, és várja 
a válaszomat. Igent mondtam. Olyan 

pillanat ez, amely frissen, tisztán maradt 
meg emlékezetemben, nem halványul 
el, pedig már több mint 20 éve történt. 
Elég váratlanul ért a meghívás, nem is 
volt olyan ember, akivel lett volna bátor- 
ságom megosztani. Teljesen eltemettem 
magamban ezt az élményt, és hosszú 
évekig nem is gondoltam rá. Isten azon- 
ban komolyan veszi a kimondott szót, 
és hat évvel később újra "kopogtatott" 
a szívemen. Ez alatt a hat év alatt elvé- 
geztem Szombathelyen az Egészségügyi 
Főiskola szociális munkás szakát, majd 
egy évet idősek otthonában dolgoztam 
Németországban önkéntesként. Arra 
készültem, hogy férjhez megyek, szép, 
nagy családom lesz öt gyermekkel. De az 
Úr újra megszólított, ennek már pontos 
dátumát is tudom: 1999. január 28. Ek- 
kor Óbudán dolgoztam a Máltai Szere- 
tetszolgálatnál idősgondozóként, és egy 
Don Bosco Nővérei rendjéhez tartozó 
nővérnéllaktam albérletben. Kató nő- 
vér, aki már akkor is idős és beteg volt, 
nem tudott visszamenni a nővérek rend- 
házába, hanem egy külön lakásban élt, 
amelynek egyik szobáját kiadta albérlet - 
be. Az ő életpéldája, imádságos lelkülete, 
a vele való beszélgetések vonzóvá tették 
a szerzetesi életet. Ebben az albérleti 
szobában olvastam Avilai Szent Teréz 
Belső Várkastély című művét, amikor 
újra éreztem Isten hívását, és azt, hogy 
azok között szeretne látni, akiknek Szent 
Teréz a művét szánta, azaz kármelita nő- 
vérnek. Ez a bizonyosság olyan örömet 
és békét adott, amilyet azelőtt sohasem 
tapasztaltam. Semmit sem tudtam a 
kármelitákról, még azt sem, hogy van-e 
Magyarországon kármelita kolostor. 
Abban bizonyos voltam, még ha Afri- 
kában van is a legközelebbi Kármel, oda 
is elmennék. Ilyen messzire azért nem 
kellett mennem, csak Pécsig. 1999. no- 
vember I-jén, Mindenszentek ünnepén 
beléptem a Pécsi Kármel Mindenszen- 
tekről nevezett kolostorába. 
4. Mi a rendnekfő jellemző je, ki ala- 
pította, hogyan mutatnád be azok szá- 
mára, akik nem ismerik?