( 4. 

'Rt!Jína 1<.róní~ 

2015. május 3. I

Szerzetesek, szerzetesrendek 
Kaszap Viktória CJ nővér és a Congregatio Jesu (Angolkisasszonyok) szerzetesrendje 

1. Hogyan kötődsz (kötődtél) a Regina 
Mundi Egyházközséghez? Részt vettél-e 
gyermekként vagy fiatalként az itteni 
hitéletben? 
1990-ben kezdtem el szentmisére 
járni a Regina Mundi-templomba. Meg- 
térésem gyökerei kötnek ide. Középís- 
kolásként minden reggel jártam misé- 
re. A templom csendje, meghittsége, a 
Mária-szobor hiteles szépsége tanítottak 
arra, hogyan kell megszólítani Istent. 
Varga István atya és Földi István atya 
celebrálták akkoriban a liturgiákat, ál- 
taluk értettem meg lépésről-lépésre, 
hogy mit is jelent az Eucharisztiában 
való részvétel. Emlékszem Domonkos 
atya édesanyjára, minden reggel mellette 
ültem és nagyon meghatott imádságos 
jelenléte. 
A RM közösségéhez igazából nem tar- 
toztam, hiszen kollégista lévén minden 
hétvégén hazajártam szülőfalumba, az 
esti programokba sem tudtam bekap- 
csolódni. 
2. Mikor és hogyan kerültél kapcso- 
latba először szerzetesrenddeli 
1992-ben, amikor visszatért az An- 
golkisasszonyok egy kis közössége a 
városba, és megalakult a házuk a temp- 
lom és az iskola között, feltűnő volt a 
jelenlétük a reggeli miséken. Nagyon 
mély benyomást tett rám Apolka nővér 
korát meghazudtoló fürgesége, Matild 
nővér békéje és nyugodtsága, Teréz nő- 
vér szorgalma és Edit nővér sugárzó, 
karizmatikus egyénisége. Edit nővér 
alakitott egy hittancsoportot, annak 
lettem oszlopos tagja és nagyon hamar 
azt éreztem, hogy amikor velük vagyok, 
otthon vagyok. Nemcsak a rendház ked- 
ves kis berendezése, a közösségi terem, 
a nagy beszélgetéseink, az együtt töltött 
idő hatott rám ennyire, hanem az is, 
hogy minden porcikájukkal azon vol- 
tak, hogy a körülöttük lévő embereknek 
jobb legyen. Még imádság alatt is ajtót 
nyitottak annak, aki csengetett, felvették 
a telefont, ha valakinek lelki segítségre 
volt szüksége, hajléktalanokat etettek, 
aztán visszatértek az imádsághoz. Nem 

tudtam, hogy szerzetes akarok -e lenni, 
egészen addig, amíg velük találkoztam. 
Utána pedig már semmi másra nem 
tudtam gondolni és más rend szóba 
sem jöhetett. 
3. Hogyan készültél fel a szerzetesség- 
re? 
Edit nővér segített nekem legtöb- 
bet szellemileg és lelkileg is. Rengeteg 
kérdésem volt a rám váró életformával 
kapcsolatban, hiszen alig voltam 20 
éves, amikor 1995 nyarán beköltöztem 
a veszprémi rendházba, és elkezdtem 
a jelöltidő első szakaszát. Mindig azt 
mondta nekem, hogy legyek nagyon 
szabad a belépési döntésnél, semmire 
sem kötelez ez az év, amit velük töltök. 
Sokat segítettem Apolka nővérnek is a 
sekrestyében, így sokakkal kapcsolatba 
kerültem a "reginások" közül. Addigra 
már Tóth Gyula atya volt a plébános, 
szinte egyszerre érkeztünk a közösségbe. 
A nővérek mindennapjait látva, 
együtt dolgozva, imádkozva, ügyet in- 
tézve velük, beleláthattam mindenbe, 
ami meggyőzött engem arról, hogya 
szerzetesség teljesen élhető és kibonta- 
kozásra alkalmas életforma. A felsőörsi 
kertben sokat dolgoztam együtt Matild 
nővérrel és emlékszem minden déli ha- 
rangszónál abbahagytuk a kapálást és 
elmondtuk az "Úrangyala" imádságot. 
Apolka nővérrel takarítottuk, díszítettük 
a templomot, loholtunk a piacra virá- 
gért, sütöttünk, főztünk. Teréz nővérnek 
mindig gyűjtöttünk valamit, hogy a kár- 
pátaljai útjára hasznos dolgokat tudjon 
magával vinni. Edit nővér pedig tanított, 
tapasztalni engedett, bíztatott tanulás- 
ban, autóvezetésben, és az emberekkel 
való kapcsolatteremtést szorgalmazta. 
Mire a noviciátust megkezdtem a kö- 
vetkező évben, azt hiszem mindenre 
felkészítettek, amire csak tudtak. 
4. Miért ehhez a rendhez akartál tar- 
tozni, amelynek tagja lettél? Mi a rendfő 
jellemző je, ki alapította, hogyan rnutat- 
nád be azok számára, akik nem ismerik? 
Rendünk alapítónője Ward Mária 
(1585-1645) angol, hithű katolikus ne- 

mesi család első gyermekeként látta meg 
a napvilágot, s a katolikusokat véresen 
üldöző anglikanizmus megerősödésének 
éveiben nőtt fel. Máriában már fiatal ko- 
rában felébredt a vágya szerzetesi élet 
után. Mivel ekkor már egyetlen kolostor 
sem működött hazájában, szülei férjhez 
akarták őt adni. Ö mindaddig kitartott 
belső indíttatásában, míg végül családja 
is elfogadta döntését. 1606-ban elhagy- 
ta Angliát és a flandriai St. Omerben 
belépett egy klarissza zárdába. Az ott 
töltött 9-10 hónap alatt kiderült, hogy 
ez a típusú szerzetesi élet nem neki va- 
ló. Megbizonyosodott arról, hogy Isten 
olyan új szerzetesi közösség alapítására 
hívja, amelynek tagjai átadják magukat 
Istennek, és szabadok az emberek üd- 
vösségének szolgálatára. 
Nők számára apostoli rend alapítása 
az akkori időkben forradalmi kezdemé- 
nyezés volt. A női szerzetek férfirendek 
irányítás a alatt szigorú elzártságban 
(klauzúrában) elsősorban saját lelkük 
üdvözítésén és tökéletesítésén fáradoz- 
tak. Ward Mária a jezsuita rend alapsza- 
bályait akarta átvenni nőkre alkalmaz- 
va, saját legfelsőbb elöljáróval, klauzúra 
nélkül, szabad mozgási lehetőséggel az 
emberek üdvének munkálására. A fiatal 
közösség szárnos európai városban is- 
kolákat alapított fiatal lányok tanításá- 
ra, nevelésére. Ward Mária háromszor 
ment Rómába, hogy rendje számára a