( 4. 

Sze zetesek, szerzetesren ek 
Ticz Zsuzsanna CJ nővér és a Congregatio Jesu 

2015. október 4. I

S
zeretném megköszönni Demény 
Annának a felkérését és a lehető- 
séget, hogy a Regina Krónika olvasói 
rövid betekintést nyerhetnek azoknak 
a fiataloknak a sorsába, akiknek a szer- 
zetesi, papi hivatásuk a Regina Mundi 
Egyházközségből indult. 
1. Hogyan kötődsz (kötődtél) a Regina 
Mundi Egyházközséghez? Részt vettél-e 
gyermekként vagy fiatalként az itteni 
hitéletben? 
Nagy hálával gondolok vissza azok- 
ra az évekre, amikor a Regina Mundi 
Egyházközséghez tartoztam. Szüleimtől 
sok jó útravalót kaptam, többek között, 
hogy vallásosan neveltek, de csak a gim- 
náziumi évek után kezdtem tudatosan 
keresni az Istent. Biztos nem véletlen, 
hogy mindig akadtak olyan emberek, 
akik segítették hitbeli fejlődésemet. Az 
első ilyen személy Huhthauser Lajos 
atya volt, akire biztos vagyok abban, 
hogy még most is sokan jó szívvel em- 
lékeznek. Atyai szeretete sokat segített 
abban, hogya gyermekkori büntető Is- 
tenről alkotott képem változzon. Neki 
elhittem, hogy Isten irgalmas szeretettel 
szeret és mindig kész megbocsátani. So- 
kat köszönhetek annak a karizmatikus 
közösségnek is, akiknek tagjai ehhez az 
egyházközséghez tartoztak. Meghívtak 
imatalálkozókra, általuk megtanulhat- 
tam többféle imamódot és megtapasz- 
talhattam, mit jelent egymásra figyelő, 
egymást segítő keresztény közösséghez 
tartozni. Lelki kísérőm Varga Laci atya 
lett, aki éveken át biztos lelki hátteret 
jelentett. [ó szívvel emlékezem vissza 
Varga István atyára, akivel alapítványi 
ügyekben rendszeresen találkoztam és 
mindig készségesen a rendelkezésem- 
re állt. Szívesen gondolok vissza a Föl- 
di István atyával és később a Sabjanics 
Miklós atyával folytatott beszélgetésekre 
is. Amikor Tóth Gyula atya megtudta, 
hogy gondolkodom azon, hogy szerze- 
tesi hivatást választom, sok bátorítást 
és biztatást kaptam tőle. Az ő határo- 
zott fellépésének köszönhetem, hogy 

kijutottam a párizsi ifjúsági találkozó- 
ra, melyet II. János Pál pápa hirdetett 
meg. Ott tudtam kimondani az igent 
Isten hívására. Amikor bejelentettem, 
hogy megszületett a döntésem, és belé- 
pek az angolkisasszonyokhoz, bölcsen 
csak annyit mondott: "A nehezén már 
túl vagy, most már csak hűségesnek kell 
lenned ehhez az igenhez. Az sem lesz 
könnyű" Gyula atya szavai még ma is 
sokszor eszembe jutnak, amikor nehéz 
helyzetbe kerülök. Már Gyula atya ér- 
kezése előtt is segítettem a plébánián 
különböző rendezvényeken, például 
rendszeresen plakátokat készítettem a 
templom bejáratánál lévő faliújságra. 
Később Gyula atya más szolgálattal is 
megbízott. A 10 órás szentmise alatt a 
sekrestye melletti hittanteremben ki- 
csi gyerekekre vigyáztam. Amikor a 
noviciátus után visszakerültem Vesz- 
prémbe, újabb feladatokat kaptam tő- 
le: szentmiséken áldoztatás, felolvasás, 
betegek látogatása. Radics Rita kezde- 
ményezésére elindult az ovismise, ott is 
örömmel jelen voltam, amíg tehettem. 
Molnár Edit nővér halála után képvi- 
selő-testületi tag lettem és a plébánián 
megszerveztem az első közösségi napot. 
Kreschka Karcsi kántor és jeltolmács 
unszolására, még a siketek miséj ére is 
eljártam. A templomdíszítésben, hiva- 
talos ügyek intézésében, beszerzésekben 
is sok segítséget kaptunk a közösség 
iránt elkötelezett emberektől. A kórusta- 
gokkal több rendezvény szervezésében 
is együttműködtem, működtünk, ami 
szintén pozitív tapasztalatot jelentett. 
Nagyon hálás vagyok a Regina Mundi 
Egyházközség híveinek, akik imáikkal, 
bátorító szavaikkal támogattak és ma is 
kísérnek. 
2. Mikor és hogyan kerültél kapcsolat- 
ba először szerzetesrenddel? Legelőször 
melyiket ismerted meg? 
Életemben meghatározó szerepe volt 
a Regina Mundi templomban szolgáló 
angolkisasszony nővéreknek. Nyitottak, 
természetesek, segítőkészek, befogadók 
voltak, ahol második otthonomra talál- 

tam. Kezdetben rendszeresen segítettem 
templomot takarítani, díszíteni. Később 
az esti misék után feljártam a rendház- 
ba és együtt imádkoztam a nővérekkel. 
Lassacskán megismertem őket. Tetszett, 
hogy bár nagyon különböző a termé- 
szetük, mégis tudtak a közös cél érde- 
kében 'Isten dicsőségére és az emberek 
szolgálatára, egymást támogatva együtt- 
működni. Jól kiegészítették egymást. 
Matild nővér nagyon türelmes, szelíd, 
halk szavú nővér volt. Mindenkihez volt 
egy jó szava, még az élelmet kérő hajlék- 
talanokhoz is. Teréz nővér mindent ala- 
posan megfontolt. Edit nővér sokaknak 
volt lelki támasza. Fontos volt számára 
nem csak az egyes emberek sorsa, de 
a szerzetesrend, a Szilágyi keresztény 
iskola, a fiatalok és a haza jövője is. 
Apolka nővér a tettek embere. Határo- 
zott egyéniség, nagy szervezőkészséggel 
megáldva. Rendkívül jó a humora és 
minden helyzetben feltalálja magát. A 
nővérek, ahol megjelentek ott közösséget 
teremtettek. Sokat tanultam tőlük, amit 
köztük megéltem, az igazán vonzó volt 
számomra. Amikor komolyan kezdtem 
keresni a hivatásomat, nem volt kérdés 
számomra, hogy hozzájuk szeretnék 
tartozni. Nehéz volt elszakadni a szü-